Rendhagyó köszöntő Galácz András és Vörös Attila barátaim 80. születésnapjára
Absztrakt
Olyan volt, mintha évfolyamtársak lettünk volna. Ők ugyan egy évvel fölöttem jártak, de mivel akkor az évfolyamlétszámok kicsik voltak (max. 15–20 fő), s az egyetemi busz (mert akkor még ilyen is létezett!) kihasználtsága akkor teljesült, ha benne minden ülés foglalt volt; az évközi tanulmányi kirándulásokra (mert akkor még ez is szerves része volt a képzésnek) többnyire együtt ment a két évfolyam. De előfordult, hogy kötelező tantermi foglalkozásokban is közösen részesültünk, így pl. a Műszaki földtan előadásokat közösen hallgattuk. Mindemellett volt a geológus hallgatóknak egy kedvenc helye: az Optikai gyakorló terem, ahol a kőzetmikroszkópia, az ércmikroszkópia és esetenként az ásványhatározás gyakorlatok is zajlottak, s ahol szabad délutánjainkon (ha a terem nem volt épp foglalt) megengedett volt a gyakorlati feladatok megoldására való felkészülés, a mikroszkópi vizsgálatok önkéntes gyakorlása. A gyakorló „előszobájából” nyílt az Ásványtani és Kőzettani gyűjtemény amely ugyancsak találkozóhelye/tanulószobája volt a mindenkori geológus hallgatóknak I.-től akár V. évesig. Ez a közeg eredményezte azt, hogy a geológushallgatók, kicsik/nagyok vegyesen olyasféle közösséget képeztek a TTK-n belül, mint valami nagy család. Ismertük egymás érdeklődési körét; ha az órákon elhangzottakkal kapcsolatban kérdések merültek fel, a kicsik segítséget kérhettek és kaptak a nagyoktól (ezt ma „mentorálásnak” hívják lám-lám, nincs új a nap alatt). Életünk e nagy közösségben zajlott: lubickoltunk a szakmában, vártuk a jövőt, amikor majd diplomával a kézben valódi geológusként kezdhetünk dolgozni. (folytatás a PDF-ben)
![](https://ojs3.mtak.hu/public/journals/11/article_16946_cover_hu_HU.png)